Вдишай още веднъж за да ми кажеш защо Мойсей или друг египтянин
би спасил евреите?
Мойсей не е египтянин.
Той е евреин.
Син на роби.
Ще платя наградата ти.
Казаха ми, моя тигрова лилия, че се обзалагат срещу мен.
- Две златни монети срещу една. - Да. Аз самата заложих пет!
Ще загубиш, ако Мойсей ме кара да чакам още дълго.
Удвоявам облога. Аз ще чакам Мойсей, ти си гледай танца!
Докато чакаш да почетеш Мойсей, аз ще почета юбилея на Сети...
с дар.
Странен дар.
Ти каза че ако спасителя се окаже мит,
да го донеса в бутилка. - Празна е.
Да. Защото той не е мит.
- Намерил си такъв човек? - Да, татко.
В средата на измяната,
с кръвта на твоят главен строител по ръцете му.
Да го призова ли пред справедливостта на фараона?
Призови го!
- Вкарайте евреина. - Вкарайте евреина!
Велики Фараоне,
стоя в сянката на справедливостта ти.
Кой е отговорен за това?
Предупредих те за неговата измяна.
- Измяна? - Съди сега, дали казвах истината.
Лошата звезда го предсказа
като разрушителя на Египет и спасителя на робите.
Не е възможно. Принц на Египет!
Той не е принц на Египет. Той не е син на сестра ти.
Той е син на еврейски роби.
Говори...
сине мой.
Аз съм сина на Амрам и Йохабел. Еврейски роби.
Братко мой, аз бях тази която те измами, не Мойсей.
- Той беше просто дете. - Остави ме.
Няма да видя лицето ти отново.
Ела при мен.
Не ме интересува кой си или какво си,
Но...
искам да чуя от собствените ти устни, че ти не си предател,
че не би водил тези хора във въстание срещу мен.
Кажи ми, Мойсей. Ще ти повярвам.
Аз не съм спасителя, от който се страхувате.
Ще трябва някой повече от човек, който да освободи робите от робство.
Би бил нужен Бог.
Но ако можех да ги освободя,
щях.
Какво те е настроило срещу мен?
От времето когато сестра ми те донесе в съда, те обикнах,
повдигнах те, поставих те пред моят собствен син,
защото видях в теб...
стойност и величие над други мъже.
Никой син не би могъл да изпитва толкова обич колкото аз изпитвах към теб.
Тогава защо ме принуждаваш да те унищожа?
Какво зло ти е сторило това?
Лошото, където мъжете превръщат братята си в товарни животни,
да робуват и да страдат в няма мъка,
да бъдат лишени от дух, надежда и вяра,
само защото са от друга раса, друга вяра.
Ако има Бог, той не би искал да бъде така.
Това, което направих, бях принуден да направя.
Така да бъде.
Това, което правя сега...
съм принуден да го направя.
Не! Не!
Рамзес...
Египет ще бъде твой.
Чуй какво ще кажа, Рамзес.
Когато пресека реката на смъртта, ти ще бъдеш фараон на Египет.
Не съчувствай на подчинените.
Не вярвай на брат.
Нямай приятел.
Не се доверявай на жена.
Аз защитих безпомощните,
нахраних сирака.
Велики наш!
Този който ядеше от моят хляб и ме наричаше Татко...
ще вдигне въстание срещу мен.
Каква да бъде смъртта, на която го осъждаш?
Не мога да го изрека.
Нека да бъде така както ти искаш.
Аз няма да живея, ако трябва да умреш!
Краката на еврейски роб не са правилното място
за следващата кралица на Египет.
Отведете го.
Не гледайте предателят.
Нека името на Мойсей да бъде зачеркнато от всяка книга и табела.
Зачеркнато от всички стълбове и обелиски.
Зачеркнато от всеки паметник на Египет.
Нека името... Мойсей...
да не си чува нито произнася...
изтрито от паметта на хората...
завинаги.
Не, Мойсей.
Аз съм този който ще я притежава.
Мислиш ли, че когато си в обятията ми, ще виждаш неговото лице?
Да. Само неговото лице.
Аз те победих в живота. Ти няма да ме победиш със смъртта си.
Мъртвите не се пържат в пустинята на желанието.
Те не страдат от жаждата на страстта
нито се клатушкат сляпо към миражът на изгубената любов.
Но ти, евреино, ще изтърпиш всички тези неща...
като живееш. - Ще го оставиш да живее!
Няма да го направя мъченик.
Няма да има дух, който ще застане между нас през нощта.
Да, сладкишчето ми. Ще го оставя да живее.
Мъртъв...
само ти ще му принадлежиш.
Там където го пращам, няма връщане.
И ти никога няма да знаеш
дали е намерил утеха в ръцете на друга жена.
Сега, се погледнете за последен път.
Абирам, погледни за пръв път губернаторът на Гошен.
Датан, братко мой, имаш одобрението на Бога.
Предпочитам признателността на принца.
По-близо.
Да. Прекрасно.
Не това лилаво цвете.
Чистотата на бялото...
Ще успокои изчервяването на бузите ти.
Оставете ни. Всички. Ти, също, братко мой.
Продължете да свирите... но в къщата.
Да. Така е по-добре.
Цвете зад цвете.
Датан, ако се страхуваш от Бог, ми позволи да си вървя.
Аз съм тук, момиче, защото не се доверих
на един пустинен Бог, нито на неговият кален пророк.
Просперирах, защото се поклоних пред египтяните.
А сега те ми се кланят.
Джошуа те желаеше.
Бака те желаеше.
Но ти принадлежиш на мен.
Дар от Рамзес за негово превъзходителство.
Ще ти се кланям, Датан.
Бих прекършила дори ръцете си за теб.
Но моля те...
умолявам те, не ме засрамвай пред моя Бог.
Твоя Бог е губернатор на Гошен.
Какво значение има това за моя срам?
Няма значение за теб.
Но за един осъден роб като Йошуа...
би могло да има разлика между смъртта от остриетата
и живот в медните мини на Синай.
Какво би направила за да повлияеш на милосърдието на негово превъзходителство?
Всичко, Датан.
Всичко.
Йошуа ще ти бъде вечно признателен...
мое малко кално цвете.
Неговата съдба е по-добра от тази, която чака Мойсей.
Робът който щеше да бъде крал.
Капитан. Робата на държавата.
Неговата еврейска майка я донесе в затвора преди да умре.
Това ще бъде бронята ти.
Ще ти трябват сили.
Дай ми тази тояга.
Ето ти кралският прът
а това е кралството ти...
със скорпиона, кобрата и гущера за подвластни.
Освободи тях, ако желаеш. Остави евреите на мен.
Дайте на този принц на Израел, хляб и вода за един ден.
Ще му отнеме много дни за да премине тази пустиня, ако въобще я премине.
Поверявам те на твоя еврейски Бог, който няма име.
Ако умреш, ще бъде от неговата ръка, не от моята.
Сбогом, бивш мой братко.
В безмилостната пустиня
мъжът, който ходеше с крале сега ходи сам.
Откъснат от върха на кралска власт,
лишен от всякакво звание и земно богатство,
изоставен мъж без страна, без надежда.
Неговата объркана душа, като горещите ветрове и вилнеещите пясъци
които го шибат с яростта на камшикът на надзирателя.
Той е воден напред, винаги напред
с помощта на неизвестен Бог
към непозната земя.
В изгарящата пустиня на греха,
където гранитни стражи стоят като кули на смъртта
да препречват неговият път.
Всяка нощ носи черната прегръдка на самотата.
В подиграващият шепот на вятърът
той чува ехтящите гласове на тъмнината.
Измъченият му ум се пита дали са спомени на миналото величие
или са предзнаменование за предстоящи бедствия...
или дали горещият дъх на пустинята стопи разума му в лудост.
Той не може да охлади изгарящата целувка от жажда по устните си,
нито да засенчи опърлящата ярост на слънцето.
Всичко наоколо е пустош.
Той не може нито да благослови, нито да прокълне силата, която го премества,
за която не знае от къде идва тя.
Научавайки, че да живееш понякога е по-лошо отколкото да си мъртъв,
той напредва през горящата пустиня,
където свещените мъже и пророци са пречистени
за голямата Божия мисия.
Докато, на ръба на човешката сила,
ударен в прахта от която дойде,
метала е готов за ръката на Създателят.
И той намери сили от палма, отрупана с плодове
и животворна вода, извираща от кладенеца Мидиан.
- Ако овцете бяха мъже! - Неженени мъже!
- Можеш ли да мислиш за нещо друго? - Не знам. Никога не съм опитвала!
Те беше нужно да изрисуваш ноктите си. Няма мъж наоколо.
- Какво видя, Ципора? - Какво гледаш?
- Мъж. - Какво?
- Само един ли? - Хубав ли е?
- Погледнете сандалите му! - Египтянин!
- Робата му не е египетска. - Кой го е грижа?
- Получи цял куп партньорки! - Може да е опасен?
- Сигурна ли си че е жив? - Надявам се че е!
Вижте. Това е истинска беда.
Амалекити.
- Ще говоря с тях. - Да говориш? Вземи камъни!
- Ние изкарахме тази вода! - Разкарай се от пътят, момиче!
Това е кладенецът на Йетро, нашият баща. Нямате права тук!
Нашите кози не познават баща ти!
- Знакът на Йетро е на кладенеца. - Те не могат да четат!
Нито пък ние!
- Той е жреца на Мидиан! - Тогава да беше отгледал синове!
Нека бъде пръв, този които е извадил водата.
Непознатият е мъдър... и силен.
Отдалечете козите си докато овцете се напият.
Трябва да изтеглим вода за теб и да измием прахта от краката ти.
Остави ме първо да му махна сандалите!
Никога една изгубена овца не е имала толкова овчари.
- Нямаме кърпа. - Моят воал ще послужи.
Нека аз да поливам с вода!
- Ще бъда изкъпан или удавен? - Аз ще го задържа!
Истина ли е, че египетските момичета си гримират очите?
Да. Но много малко имат красиви очи като твоите.
И кой...? Кой е смелчагата, който застана срещу Амалеките?
Това е Ципора. Тя е най-старата.
След като вече сте си разделили непознатият,
аз ще му кажа добре дошъл.
- Нашият баща е Йетро. - Той е жрец на Мидиан.
Добре дошъл, непознати.
Аз съм Мойсей. Син на Амрам и Йохабел.
Здраве, просперитет, живот за теб, Йетро от Мидиан.
Ципора ми каза за добротата ти.
Хайде да нарежем хлябът докато тя донесе месото.
Дошъл си от далеч.
- От Египет. - През пустинята? Пеша?
Той, който няма име, със сигурност е направлявал твоите стъпки.
Без име? Вие бедуините, познавате ли Бога на Авраам?
Авраам е баща на много нации.
Ние сме децата на Ишмаел, първородният му син.
Ние сме покорни на Бог.
Моите хора търсят в Него спасение.
Но те все още са в робство.
Утре ще идем на високите пасища под свещената планина на Бог.
Ще е чест да гостуваш в палатката ми ако ни придружиш.
Аз съм непознат в непозната земя.
Нямам богатство, нито умения като овчар.
И се наказва... със смърт да се даде подслон на избягал роб.
Роб?
Не и сред нашити хора. Ти имаш мъдрост. Не ти трябва нищо повече.
И има седем души, които могат да те научат как да бъдеш овчар.
- Ципора е най-голямата. - Най-много можеш да научиш от нея.
Ще живея на тази земя.
- Днес той спи. - Кой?
Този, който няма име.
Бог живял ли е на тази планина?
Синай е свещеното му място. Неговия храм.
Ако този Бог е Бог,
той живее във всяка планина, всяка долина.
Той няма да бъде само Бог на Израел или Ишмаел,
а на всички хора.
Говори се, че всички са създадени по негово подобие.
И че обитава всяко сърце, всеки ум...
всяка душа.
Не съм чувала за такива неща.
Но знам, че планината тътне когато Бог е там.
И земята трепти и облакът става червен заради огъня.
Има ли човек, който да го е виждал лице в лице?
Нито един човек не е стъпвал на забранените склонове на Синай.
Защо искаш да го видиш, Мойсей?
За да знам, че е Той.
Ако е Той, за да разбера защо не чува плача на робите.
Мойсей, да го погледнеш в очите, означава смърт.
Колко мои хора умряха, защото той им обърна гръб?
Може ли човек да съди Бог?
Не, Мойсей. Не можем да разберем всичките му цели.
Дори Ишмаел е знаел, че Бог го е завел в пустинята
за да бъде баща на нация.
Не е ли достатъчно, че те е спасил от гневът на Фараона?
От къде знаеш?
Ходиш като принц. И се биеш като войн.
Говори се по керваните за някой важен човек,
който бил изведен от Египет.
Това не е скиптър на принц...
ами бастун на скитник.
Тогава си почини от скитане.
Баща ми има много стада
и нито един син да ги наглежда.
Ще имаш духовен мир, Мойсей,
в нашите палатки под свещената планина.
Имаш силна вяра в този Бог.
Но, за мен, няма духовен мир
докато не чуя думата на Бог...
от него самия.
Иска ми се всеки ден да имаше празненство!
И всички мъже, да те следват като овце да бъдат стригани!
- Един ще е достатъчен! - Де да беше Мойсей!
Никога преди нашата вълна не е била продавана на толкова висока цена.
Мойсей е продал цялата вълна на всички племена на една цена.
Думите му са истина. Търгуването му е справедливо.
Мир вам, жреци на Синай.
Защо си облечена така?
Няма ли да танцуваш с нас пред жреците?
Не, няма да танцувам пред жреците. Ето.
И няма да бъда показвана като стока от керван
пред Мойсей или който и да е друг мъж.
Тази вечер аз наглеждам овцете.
Не трябваше да се смееш. Мойсей и теб няма да избере!
Мойсей повече няма да бъде непознат сред нас.
- Дай му от нашите стада. - И го остави да си избере.
Ще му дам избор от моите седем дъщери за жена.
Сянката на моята мъдрост ме е изоставила.
Може ли мъж да избере от звездите на небето?
Помисли си докато танцуват. Кохаб, започвайте.
- Приятна задача. - Така е!
Булка, шал. Избери една, не всички.
Един шал, една жена. Изборът ти до живот.
Една е голяма награда.
- Коя, Мойсей? - Коя да бъде?
Направи твоят избор, Мойсей.
Има градина с много цветя.
Иска ми се ти да си на моите години, а аз да имах избор.
В палатката на Йетро има достойнство, чест, свобода...
и красота.
Всичко, което един мъж би искал от живота.
Но сърцето ми все още е затворник на миналото.
Аз... не мога да избера сега.
- Нека силата е с вас, жреци от Синай. - Нека Бог води сърцето ти.
Мойсей...!
Тази вечер Той е буден.
Коя от сестрите ми избра?
Не избрах никоя, Ципора.
Тя е била много красива, нали?
Тази жена от Египет, която остави белег на сърцето ти.
Чиято кожа беше бяла като извара.
Очите й, зелени като кедрите на Ливан.
Устните й, като мед от тамариск.
Като гръдта на гълъб, ръцете й бяха меки.
И виното на желанието беше във вените й.
Да. Тя беше прекрасна...
като скъпоценен камък.
Скъпоценният камък има блестящ огън... но не дава топлина.
Нашите ръце не са толкова меки, но могат да служат.
Телата ни, не толкова бели, но силни.
Устните не са парфюмирани...
но казват истината.
Любовта не е изкуство за нас.
А живот.
Ние не сме облечени в златният и хубав ленен плат.
Сила и чест са нашето облекло.
Нашите палатки не са залите с колони на Египет...
но децата ни играят щастливо пред тях.
Можем да ти предложим малко...
но ти предлагаме всичко, което имаме.
Аз нямам малко, Ципора. Аз нямам нищо.
Нищото от някои е повече от златото на други.
Ти би запълнила празнотата в сърцето ми.
Никога не бих могла да запълня всичко, Мойсей.
Но не бих ревнувала от спомен.
Нека боговете да те благославят
когато отидеш да ги видиш в земята от умрелите.
Старият бърборко.
Каква адска врява.
В края на краищата, смъртта е част от живота.
Ти няма да умреш, стари крокодиле.
Ще измамиш смъртта както, когато ме мамиш и мен когато играем.
Страхувам се, че той няма да ми позволи да го мамя, както мамя теб.
Ти ще бъдеш Фараон до залез, Рамзес.
Надявам се, че си доволен... най-накрая.
Аз съм доволен, че съм твой син.
Ти възстанови Египет до неговото величие.
Аз ще направя така, че останалите нации да се страхуват от величието му.
Несъмнено, несъмнено. Ти можеш да победиш всичко...
освен собствената си арогантност.
Не се преуморявай, велики.
Обичан и велик.
Защо не, котенце?
Ти си единственото нещо, за което съжалявам че напускам.
Ти беше моята радост.
А ти, единствената ми любов.
Ъъ - а.
Сега ме лъжеш.
- Имаше друг. - Да.
Знам.
Него също го обичах.
С последният си дъх, ще наруша собственият си закон
и да изрека името...
Мойсей.
Кралският сокол прелетя към слънцето.
Малкото момче умря ли в пустинята, татко?
Не. Бог завел Ишмаел и майка му, Агар, на хубава земя.
Същият Бог, който живее на планината ли?
Може би, сине мой.
Майка ти те вика.
Тук съм!
Мойсей! Има мъж сред овцете!
Ти остани...
Продължавай да свириш тревога. Остани тук докато майка ти дойде.
В цепнатината, зад скалата.
Очите ти са толкова добри, колкото красиви.
Токар!
Сетафт! Назад!
Слез!
Долу, Токар!
Благодаря на Бога, че те намерих!
Йошуа?
Мислехме те за мъртъв.
В медните мини, живите са като мъртви.
Ципора! Донеси вода.
Как ме намери?
Търговец, купуващ мед те видял в палатката на Йетро.
Тук, ти също ще намериш мир.
Мир ли?
Как можеш да намериш мир или да го искаш,
когато Рамзес изгражда градове, съградени от кръвта на нашите хора?
Трябва да ги изведеш от Египет!
Бог направи спогодба с Авраам, че Той ще изведе хората.
Аз ли съм ръката на Бог?
- Ципора, дай му вода. - Вода! Благословена да си!
Пустинното слънце е запалило умът му.
Казва се Йошуа.
Веднъж убих човек, за да може да живее той.
Казаха, че си бил осъден но аз знаех, че ти си избраният
за да вземеш Божията сабя в ръката си!
Не съм аз човека.
Аз съм овчар със стада...
Онази светлина на планинският склон...
Виждаш ли онзи странен пожар?
- Горящ храст ли? - Не.
То е в пламъци, но храстът не гори.
Ципора, вземи го. Сервирай му храна в палатката ни.
Ще се оттегля за да видя тази страхотна гледка.
Тук съм.
Свали сандалите от краката си.
Защото мястото на което стъпваш е свещена земя.
Аз съм Богът на твоя баща.
Богът на Авраам,
Богът на Исаак и Богът на Йааков.
Боже...
Боже, защо не чуваш плача
на децата им в робството на Египет?
Разбира се, че видях нещастието на моите хора, които са в Египет.
И чух виковете им причинени от надзирателите им.
защото познавам болката им.
Затова, ще изпратя теб, Мойсей, пред Фараона,
за да отведеш моите хора от Египет.
Кой съм аз, Боже, за да изпращаш мен?
Как мога да изведа този народ от робството?
Какво да кажа за да ме чуят?
Ще ти кажа какво да кажеш.
Когато вече си ги извел,
те ще ми служат на тази планина.
Ще поставя законите си в сърцата им.
И в умовете им ще ги напиша.
Сега, затова, върви.
И аз ще бъда с теб.
Но ако кажа на децата ти
че Бога на бащите им ме е изпратил,
те ще ме питат, "Как се казва?"
И какво да им отговоря?
Аз съм това което съм.
Ти ще кажеш,"Аз съм, изпратен съм от Него".
Свещената планина забранена ли е за хората?
Да. И аз се страхувам от него.
Тогава той е повече от човек.
Виж му лицето.
Видял е Бог.
Мойсей... косата ти... сандалите ти.
Стоях на свещена земя.
Ще ни кажеш ли, Мойсей?
Очите ми не можаха да Го видят.
Той говореше ли?
Той разкри думата си в моят ум.
И думата му беше Бог.
Като човек ли говореше?
Той не е плът а дух.
Светлината на вечен ум.
И аз знам, че светлината му е във всеки човек.
Поиска ли нещо от теб?
Да отида в Египет.
Ти си пратеника на Бог! Определил е деня на спасението.
Ще взема вода и хляб, за да тръгнем веднага.
Но в Египет те чака смърт.
Ако това е волята Му.
Там където изпраща теб, ще отида и аз.
Твоят Бог е и мой.
Ще поведа мъжете и ще се сдобием с оръжие!
Не с оръжие, ще освободим хората му,
а с тоягата на овчар.